Tretje vaje iz računalništva I

Maja Kosta

27. 10. 1998

1. Imena spremenljivk

1.1 Smiselna imena

Spremenljivki je priporočljivo dati ime, ki je zanjo smiselno. Zato v programu namesto x-ov in y-ov raje uporabljamo imena, ki opisujejo lastnost spremenljivke. Uporaba smiselnih imen spremenljivk v programu nam omogoča večjo preglednost in razumljivost programa.

1.2 Uporaba istih imen v funkcijah

Programa ne bo motilo če v dveh ali večih funkcijah uporabljamo ista imena za spremenljivke, ker je vsaka funkcija enota zase, ni pa možno v eni funkciji uporabiti isto ime za dve različni spremenljivki.

2. Funkcija scanf

Funkcijo scanf uporabljamo za branje s tipkovnice izgleda pa tako:

  scanf(" %prvi_parameter ", &drugi_parameter)

Sestavljena je iz dveh parametrov:

• S prvim parametrom povemo kakšno vrsto spremenljivke bomo prebrali.

• Z drugim parametrom pa povemo referenco (naslov kamor naj se spremenljivka shrani). V resnici lahko naštejemo več drugih parametrov, le v tem primeru moramo v narekovajih našteti tudi več prvih parametrov z znaki %.

Pri drugem parametru moramo paziti, da ne pozabimo napisti znaka & pred samim naslovom, saj v tem primeru shranjene prebrane vrednost spremenljivke ne moremo več najti oziroma ne moremo priti do nje.

3. Rekurzija

Rekurzija pomeni, da neka funkcija kliče samo sebe. Če nimamo pogoja ustavitve pravilno nastavljenega lahko tako nadaljuje v neskončnost.

4. if stavek

if stavek ali pogojni stavek nam omogoča vejitev programa – pogojno izvajanje neke operacije ali večih operacij. Uporabljamo ga tudi pri rekurziji, da nam funkcija ne kliče same sebe v neskončno ampak se klici ustavijo, ko pogoj ni več izpolnjen, izgleda pa tako:

  if (pogoj)
  {
    stavek ;
  };

5. Programi napisani na vajah

Vsi programi, ki bodo napisani na vajah, bodo na voljo tudi na skupnem področju:

                 X:\PREDAVANJA\POLDE\ime programa

To velja samo začasno, dokler nam ne dodelijo posebnega področja.