Programski jezik c

Tomaž Majerhold 8.10.1997

Sestava programa

# glava main() stavki glavnega programa funkcija 1 funkcija 2

⋮

Glava

V njej opišemo katere module bomo potrebovali. Skupina ukazov (funkcij) se nahaja v določenih modulih, zato s tem računalniku olajšamo delo za iskanje posameznega ukaza. Omenimo tri module:

1. #include <stdio.h> v tej so shranjene funkcije za pisanje in branje ...

2. #include <math.h> v tej so shranjene matematične funkcije

3. #include <conio.h> v tej so shranjen nekatere grafične funkcije

Stavki v glavnem programu

Deklarativni stavki Z njimi povemo računalniku katere vrste spremeljivk bomo uporabljali in zapišemo tudi njihovo ime.

Deklarativni stavek: tip ime-spremeljivke, ...;

Tipi: Cela števila: int, long. Stavek:

                           int n;

nam pove da je n celo število, ki pa je omejeno z −32768 < n < 32768. Črka n je ime spremenljivke, ki jo računalnik sprejme in uporabi kot njeno lokacijo.

                          long nn;

long nam pove da je nn celo število, ki pa je omejeno približno z −2∗10^{9} < nn < 2 ∗ 10^{9}, pri čemer je nn ime spremenljivke.

Decimalna števila: Stavek:

                          float x;

float nam pove da sledijo decimalna števila, za katera potrebujemo 32bitov. Črka x pa je ime spremenljivke.

                          double y;

double nam pove da so navedena števila decimalna, za katera naj rezervira 64 binarnih mest pri čemer je y ime spremenljivke.

Imena spremenljivk sestavljamo s poljubnimi črkami in števkami ter znakom ,, “ vendar brez šumnikov (č, š, ž).

Pomni: Na koncu vsakega stavka je podpičje (,,;“)!

Način zapisa ševil

Cela števila: Prvi bit je za predznak, ostali biti so števke števila v binarnem sistemu.

Decimalna števila: Prvi bit je za predznak, 8 oz. 13 naslednjih je za eksponent, ostali pa so za mantiso.

Opomba: Vejica v mantisi je za prvo od nič različno števko, eksponent pa jo postavi na pravo mesto. Negativni eksponent premakne vejico v levo, pozitiven eksponent pa v desno.

Prireditveni stavki

S temi priredimo spremenljivkam vrednost izraza.

Prireditveni stavek: ime-spremeljivke = izraz;

Zgledi:

• n = 3;

• pi = 3.141593;
• obsegkroga = 2* pi* polmer;
• alfa = pi/4;
• salfa= sin(alfa);

• printf("bla bla"); ta ukaz nam izpiše na ekran kar je v oklepaju.

Pomni: Ko uporabljamo matematične ali tekstovne ukaze, vedno v glavi poudarimo za kateri tip ukazov gre( <stdio.h>, <math.h>).

Oglejmo si ukaz printf. S tem lahko izpišemo poljuben tekst, ki ga moramo opremiti z dvojnim narekovajem ,,”“. Vse posebne znake oziroma tipke kot so nova vrsta (return) preskok (tab) označimo z:

• "\n" – nova vrsta

• "\t" – tabulator (naredi preskok)

• "\b" – premakne se za en znak nazaj (briše)

• "\r" – vrne se na začetek vrstice

Zagon programa C

Če želimo napeti okno našega pisanja in javljanja prevajalnika na celotni ekran pritisnemo tipki ALT-ENTER. V DOS-u pokličemo urejevalnik besedila, prevajalnik itd. z ukazom tc.

S tipko F3 pokličemo že napisan program, ga izberemo, ga pregledamo in (ali) poženemo z ukazom CTRL-F9 ali izberemo Run. Znebimo se ga z ALT-F3. Če začnemo na novo, z ENTER povemo, da pišemo novega. Ko ga dokončamo in po možnosti preizkusimo, ga shranimo z F2 ali ALT-F in izberemo Save as, mu damo ime in ga s tem shranimo.